|
2 / 2005
HENKILÖKOHTAISTA KIRJASTOHISTORIAA
Osa 2 : Mediafriikin viides vuosikymmen
Ilkka Heikkinen
Kun lehtemme TietäNet kymmenen vuotta sitten perustettiin, oli siirrytty uuteen aikaan. Internet,
elektroninen julkaiseminen ja “maailmankylä” olivat äkkiä tulleet todellisuudeksi. Kirjastossamme ei
aikailtu tarttua uuden tekniikan tarjoamiin mahdollisuuksiin: TietäNet oli yksi ensimmäisiä verkossa
julkaistuja kirjastolehtiä maassamme. Katsellessani nyt kymmenen vuotta sitten numerossa 2/1995
julkaistua juttuani “Mediafriikin neljä vuosikymmentä”, huomaan, miten innostavia näköaloja uusi
aika itselleni avasi. Samalla tein arvioita siitä, mihin suuntaan kehitys verkkomaailmassa tulee
etenemään. Koska olen näiden kymmenen vuoden aikana kuvaillut useastikin työhöni liittyviä asioita,
teen nyt eräänlaisen jatko-osan ensimmäiseen juttuuni, ja katson missä määrin Internetin kehitykseen
liittyvät ennustukseni ovat toteutuneet ja otan kantaa viimeisempään kehitykseen.
Vuonna 1995 oli jo totuttu siihen, että radio- ja TV-toiminta voi olla vapaata valtion kontrollista.
Paikalliset radioasemat ja kaapelitelevisioliittymät kattoivat jo käytännössä koko maan.
Satelliittienkaan kautta koteihin leviävästä mahdollisesti kyseenalaisesta materiaalista ei enää
oltu yleisesti huolissaan. Sen sijaan Internetin anarkistinen sisältörakenne herätti kauhua. Kaikki
muistanevat pomminteko-ohjeiden löytymisen aiheuttaman pelon yleisestä turvallisuudesta, jos
kokeilunhaluinen nuoriso innostuisi tavallista rajumpaan uudenvuodenpaukutteluun. Tulevina vuosina
pomminheittelystä vastasivat kuitenkin järjestäytyneemmät organisaatiot. Vaikka Internet onkin
varmasti helpottanut ryhmien sisäistä kommunikaatiota, ei koko Internetin saattamisesta valvontaan
enää ole tosissaan keskusteltu. Teknisesti tämä olisikin mahdotonta, ja ainoastaan joissakin
diktatuurimaissa pyritään saatavilla olevaa tietoa rajoittamaan keskitetyllä välimuistipalvelulla.
Muualla valvonta etenkin lasten ulottuvilla olevasta materiaalista jää vanhempien vastuulle.
Kotivalvontaan onkin kehitetty monenlaisia suodatinohjelmistoja, mutta näiden ongelmana on se, että
ohjelma ei osaa itse ajatella. Pelkkien yksittäisten sanojen pohjalta tapahtuva sensurointi on
saanut aikaan surkuhupaisia tuloksia.
![](henkilokohtaista.jpg)
Se, mikä on Internetin kautta välitettävästä materiaalista viime vuosina saanut aikaan eniten kohua,
on musiikkitiedostojen levitys vertaisverkkojen kautta. Viime vuosituhannen lopulla kehitettiin
menetelmä musiikin pakkaamisesta tietokoneella ja kannettavilla soittimilla luettavaan muotoon.
Etenkin kannettavat soittimet ovat tuoneet musiikin kuunteluun aivan uudenlaiset mahdollisuudet.
Soitin on tupakansytyttimen kokoinen, siinä ei ole liikkuvia osia, ja siihen voidaan helposti ladata
musiikkia tuntikausien kuuntelua varten missä tahansa. Musiikkitiedostot, yleisimpänä ns.
mp3-tiedostot levisivät räjähdysmäisesti käyttäjältä käyttäjälle Napster-palvelun kautta. Jopa siinä
määrin, että levy-yhtiöt hermostuivat peläten levymyynnin romahtavan. Napster-palvelu saatiinkin
lopulta suljettua, mutta ilman keskitettyä palvelinta tapahtuvaa point-to-point jakelua ei voida
keskitetysti sulkea. Levymyynti onkin pitkään ollut laskussa, mutta kukaan ei tiedä, mikä osuus tähän
on vertaisverkkojakelulla tai yksinkertaisesti sillä, että musiikkia on nykyään tarjolla kaikkialla
niin paljon. Osa potentiaalisista levynostajista jättääkin varmasti ostoksen tekemättä
hittikappaleen soitua “puhki” radiossa ja televisiossa. Kirjastostakin saa nykyisin uutuuslevyjä
vapaasti kopioitavaksi, joten tälläkin on varmasti oma osuutensa. Musiikin harrastaja sen sijaan
haluaa edelleenkin levyt hyllyynsä kansineen päivineen. Vertaisinkin mp3-muodossa olevaa musiikkia
itse äänitettyihin musiikkikasetteihin, jotka olivat aikoinaan hyvin yleisiä, mutta nykyään lähes
tyystin kadonneet.
Koska rajoituksiin kuitenkin on kova paine, tulee ensi vuodenvaihteessa Suomessa voimaan uusi
tekijänoikeuslaki. Se on herättänyt kiivasta keskustelua, eikä sitä yleisesti pidetä onnistuneena.
Itse ostetun levyn sisällön muuntaminen mp3 -muotoon tulee kielletyksi, jos levyllä on
kopionestosuojaus. Nämä suojaukset ovat olleet teknisesti varsin puutteellisia, ja ovat aiheuttaneet
levyjen toimimattomuutta joissakin laitteissa. Lisäksi lain valmistelun aikana pienet mp3-soittimet
ehtivät jo lyödä itsensä läpi, eikä levynostajan oikeuden rajoittaminen kuunnella musiikkiaan
haluamassaan muodossa ole sekään omiaan vilkastuttamaan levykauppaa. Musiikkitiedostojen ostaminen
verkkokaupasta on lisääntynyt sen sijaan selvästi. Tosin rajoitukset siirtämiseen musiikkia
tietokoneesta kannettavalle soittimille tai CD-levylle heikentävät nekin musiikinostajan oikeuksia.
Jos tietokoneen kiintolevy rikkoutuu, siinä oleva kallisarvoinen musiikkikirjasto tuhoutuu armotta
tässä tapauksessa, ellei sisältöä voi varmuuskopioida. Uuden lain vaikutuksia seurataankin
lähivuosina suurella mielenkiinnolla.
Yleisesti ottaen Internetissä on kymmenessä vuodessa tapahtunut yllättävän vähän kun ottaa huomioon,
millä räjähdysmäisellä nopeudella kehitys lähti liikkeelle. 1995 ennustin Internet-puhelujen
läpilyöntiä. Hieman yllättävää on, että ne ovat vasta nyt hiljalleen yleistymässä ilmaisen
Skype -ohjelman ansiosta. Teknisesti valmius oli jo tuolloin, joten tarvitaan näemmä jokin ns.
killer application, ennen kuin uusi tekniikka saavuttaa laajempaa suosiota. Kirjastojen rooli
Internet-palvelujen tarjoajana kaikelle kansalle oli selviö jo tuolloin, ja hyvin ne ovatkin
tehtävänsä tehneet. Sama pätee multimedian hyödyntämiseen nopeutuneilla yhteyksillä. Elektroninen
julkaiseminen on jo arkipäivää, tosin painettu materiaali pitää edelleen pintansa. Kirjat eivät
suinkaan ole “paperitiikereitä”, kuten silloin leikillisesti sanoin. Olenhan vaimoni kanssa
lukemattomien (sic!) kirjamäärien omistaja. Tähän on pakko vielä lisätä, että vaimonikin löysin tällä
välin kirjastosta, joten kirjastoille kaikki kunnia!
![](mobiili.jpg)
Se, mitä ei 1995 vielä ollut selvästi nähtävissä, on langattomien palvelujen voimakas läpilyönti.
Internetin siirtyminen taskuun kaikkine sen tarjoamine mahdollisuuksineen kännykän tms.
pikkulaitteiden muodossa on oleva seuraava suuri askel. Markkinoilla onkin jo jonkin aikaa ollut
laitteita, jossa puhelimen lisäksi on WWW-yhteys, sähköposti, kamera, MP3-soitin, multimediatoistin,
radio ja televisiokin. Näiden lisäksi tulee vielä satelliittipaikannus, interaktiiviset palvelut ja
ties mitä muuta. Kannettavuudessa, langattomuudessa ja mukana kulkemisessa on seuraavien vuosien
kehityssuunta.
Vuonna 1995 päätin juttuni ennustamalla asiointia virtuaalikirjastossa vuonna 2009. Silloin
ajattelin lähinnä virtuaalikypärää, joka päässä kuljeksitaan näköiskirjastossa kolmiulotteisesti ja
selaillaan näköiskirjoja. Tämänlaatuinen palvelu edellyttäisi tiettyyn paikkaan asennetut kookkaat
ja tehokkaat laitteet. Mutta miten olisi esimerkiksi “The Complete Plays of Bernard Shaw” kännykän
ruudulta selattuna vaikkapa lentomatkalla Dubliniin? Palataan asiaan seuraavan kerran vuonna 2009.
|